Det finns en familj i Italien som aldrig sov.
De hade en genetisk sjukdom som höll dem vakna i månader,
tills deras kroppar stängde av. Till och med efter alla dessa år,
så vet inte forskarna riktigt varför vi sover.
Vi bara vet att vi måste sova.
För utan sömn tar vi dåliga beslut, säger saker som vi inte borde säga
och ibland ser vi saker som inte finns.
Vad har vi här?
Trafikolycka med bukskada.
Lågt blodtryck sedan han kom in.
FAST-analysen visar vätska i övre högra kvadranten.
- Massor av vätska. - Det blir en sen kväll.
- Nej. Jag har inte sovit på 48 timmar. - Gick du inte hem tidigare?
Jo. Jag gick av ett 18-timmarspass
och gick hem till Zola som vägrar sova, och Ellis som har öronvärk.
När jag fick den sista i säng, ringde de. Var var du?
Fyra timmar borttagning av adhesion. Sedan brast en aneurysm på intensiven.
Pierce och jag gjorde en ballongkateter vid sängen
innan vi opererade.
- Det låter ju... - Sen en skottskada i magen.
som Edwards tog. En lagning av tolvfingertarmen.
- Hur länge har du varit här? - Vilken dag är det?
Skalpell.
När är man för trött för att operera?
När man gör sitt första misstag.
Jag avskyr det svaret.
- Man kör bara på. - Jag gillar inte det svaret heller.
Edwards, lyft med hemostat.
Delar på bindvävshinnan.
Edward, hämta kompresser.
- Vi har en stor blödning. - Nu behöver vi en sårhake.
- Edwards, jag ser ingenting. - Jag försöker.
Torka.
- Jag har det. - Tack så mycket.
Vi behöver fler kompresser här.
En sug till, och så behöver vi transfusionsapparaten.
God kväll, kirurger! Vi har visst ett stort jobb.
Jag är här för att hjälpa till.
- Vi behöver det, om du är tillgänglig. - Tillgänglig? Jag är heltaggad.
Jag sov hela eftermiddagen, åt en balanserad middag,
och drack nyss kaffe.
- Så bra. - Gjorde du?
Kan nån säga vad vi har på bordet?
En röra.
Fjärde gradens leverskada. Portatriaden ser hel ut.
Vi har packat alla fyra kvadranter.
- Oj! Den levern är... - Förstörd. Som jag sa, en röra.
Hematomet går in i zon två.
Edwards, vi gör en inre rotation åt höger.
- Okej. Medelstor klämma, tack. - Hur många enheter blod har han fått?
- Minst ett dussin. - Han förlorar allt vi häller i honom.
- Klämma. - Fortsätt suga.
- Andra kompressen. - Sårhake.
Sug där.
- Jag behöver två klämmor till. - Förr i tiden,
stannade jag på sjukhuset över natten,
även om jag inte var i tjänst.
Då brukade de mest intressanta operationerna äga rum.
Bästa möjligheten att lära sig, eller hur?
Ja. Bovie här.
Jag glömmer aldrig när jag var ST-läkare andra året.
Det var runt klockan tre på morgonen,
och jag hade jobbat i 42 timmar.
Höger vinkel.
En snubbe kom in på akuten med fruktansvärda magsmärtor
och påstod att en utomjordisk baby åt sin väg ut ur honom.
Det var kul. Dr Grey, ser du det här?
- Njuren har spruckit i två delar. - Ja. Det var hans njure.
En njursten. Stor som en kokosnöt.
Han opererades i sex timmar.
Det ser ut som en grad fyra-skada.
Kan vi rädda den?
- Nej. - Jo.
Kan någon förtydliga...?
Den var stor som ett dinosaurieägg. Den liksom lyste.
Faktum är att jag talar om det här.
Levern är i strimlor.
Vi har varken tid eller blodvolym för att laga njuren.
Vi kan kontrollera blodförlusten om vi lagar njuren.
Det blir ingen blodförlust om vi tar ut njuren.
Det är trevligt att diskutera, men jag tror ett beslut vore bra.
- Ta ut njuren. - Vet du vad, Grey?
- Vänta nån minut. - Patienten har inte en minut.
- Ska jag klämma åt njurbäckenet? - Nej, vi gör en nefrektomi.
Det tjänar inget till.
- Varför inte? - Va?
Jag frågar inte för egen del, utan för Edwards skull.
- Vad har Edwards med det att göra? - Hon är ST-läkare här.
Det är ett bra träningsfall för henne om du utvecklar resonemanget.
- Det gör inget. - Snälla, Richard...
Du och dr Hunt är chefer för allmän- och traumakirurgi.
Tar vi inte ett beslut blir vi kvar här hela natten. Jag reparerar njuren. Stygn.
Hunt!
Ni borde vilja att ST-läkaren lär sig något.
Owen, gör du det, så lär sig Edwards från patienten
när han är ett kadaver i mitt labb.
Dr Webber, förlåt.
- Du är trött. - Nej, det är bara...
- Okej, vi gör den partiella. - Bra.
Sårhake.
- Edwards. - Ja, sir?
Berätta om patienten.
Han kom till akuten medvetslös.
Nej. Säg hans namn.
Han hade ingen legitimation så han är okänd.
En bil tog en avfart åt fel håll och körde på en annan.
Den andra killen är i sal fem.
Är det här den vårdslöse föraren eller det oskyldiga offret?
Vi vet inte.
Vi vet inte om den här mannen hade familj.
Vi vet inte om han flydde från något eller om han var god eller ond.
Vi vet ingenting.
Vad behöver vi veta för att göra vårt jobb och inte bara vara mekaniker?
Hur...? Vi är inte mekaniker.
Ni behandlar patienten som en hög med organ.
Så här gör vi.
Vi leker en lek.
Är det bästa sättet att använda vår energi?
Patienten är inte längre okänd.
- Vem är det, då? - Bäcken.
Vi får göra honom till någon.
Vem vi vill.
- Vad gör han? - Han gillar att undervisa.
När han är förbannad vill han verkligen undervisa.
- Surgicel, tack. - En sak i taget.
Vi behöver ett namn. Vem har ett?
Brandon.
Okej, Brandon. Vem är han?
Han jobbar på IT-avdelningen och parkerar bredvid mig.
Är han en schyst kille, någon vi gillar?
- Jag vet inte. Vi har aldrig pratat. - Okej, ta nån annan, då.
Gör personen god. Det behöver inte vara en man.
Okej. Vad sägs om Joanie?
- Varför Joanie? - Du gillade ju inte Brandon.
Vad sägs om Gail?
Gail är fint.
Vi tar Gail.
Hon är 45... nej.
Hon är 46.
Vad gillar vi med Gail? Var detaljerade.
Sluta inte förrän ni ser kvinnan på bordet,
förrän ni verkligen kan se henne.
Sluta inte förrän vi hör hennes röst och vad hon säger.
Det här ska bli roligt.
Vem är Gail?
Varför gillar vi henne?
Varför jobbar vi så hårt för att rädda hennes liv?
Bör vi inte vilja rädda henne även om vi inte gillar henne?
Jo, men vi kan göra det enklare för oss. Vi måste beskriva Gail.
Göra henne till något vi sätta tänderna i.
Har hon någon hobby eller är hon kanske känd för något?
Högra loben blöder fortfarande.
- Här också - Okej. Stor klämma.
Tänk om Gail spelar cello?
Edwards?
Javisst.
Min mor tvingade mig att lära mig.
Att lära mig spela ett instrument
skulle hjälpa mig att bli disciplinerad.
Ta bort sårhakarna.
- Vad gör du? - Ta bort dem. Sax.
Pringle-manövern stoppade inte blödningen
så jag försöker att exponera mer
med en subkostal... Skalpell.
Den här killen behöver ju flera snitt att blöda ur.
Sugen är igenproppad. Fixa den nu.
Vad mer? Vi måste göra Gail mer verklig.
Hon spelar cello.
Kan någon svara. Jag är utmattad.
- Du startade allt. - Det var du...
Herregud.
Dr Webber, jag har en fråga om Gail.
Okej, Edwards, var inte blyg...
Har Gail...
...en hund?
Bra fråga, men nej.
Gail har inte tid med någon hund.
Hon har två... nej, tre små barn,
så hennes hus är redan kaotiskt.
- Tre pojkar? - Nej.
Två pojkar och en flicka.
Fint, va?
Sluta bråka med din syster!
- Annars kommer jag! - Sluta.
Du är äldst, bete dig som det också.
Om du himlar med ögonen så stänger jag dem för alltid.
Gails arbete får henne i balans.
Vet någon vad hon arbetar med?
Hon är kanske ingenjör?
Eller något med research, politik.
Eller det dr Webber säger att hon är.
Gail vill bli förste cellist i Chicagos symfoniorkester.
Hon övar ihärdigt varje morgon och kväll.
Däremellan undervisar hon musik för barn i trakten,
och hjälper leda den lokala högstadieorkestern.
Om du kunde höra en av mina elever
spela Bachs "Sonat No.1 i g-moll,
Fuga Allegro." Hon lärde sig den direkt.
- Trycket avtar. - Det kommer att fortsätta att avta.
Han blöder oavsett vad vi gör.
Vi kanske ska avbryta.
Hur minimerar vi skadan?
Vi borde sy ihop honom, och fortsätta när han är starkare.
Nej, vi fokuserar på det retrohepatiska området.
Vi reparerar de vaskulära skadorna först.
Jag håller med Hunt.
Hur ska du kunna se något bakom levern för att få in en klämma?
Vi bör stänga nu och låta kroppen läka.
Kan någon ringa intensiven och säga att vi kommer.
Vi borde fortsätta och försöka reparera skadorna.
Just nu skulle patienten inte ens överleva hissfärden till intensiven.
Se på hans lever!
Just nu överlever patienten inte nåt.
Ska vi ge upp nu?
- Lämna Gail att dö på intensiven? - Är det bättre om Gail dör på bordet?
Det är bättre att Gail lever.
- Ska vi ringa UNOS? - Menar du allvar?
Kan man anmäla honom för en akut levertransplantation?
- Nej! - Varför inte?
Du vet varför.
Han är död innan en lever hinner hit.
Är han inte död, är han för instabil och skulle stöta ut den. Det vore slöseri.
Vi skulle ta ett organ från en stabil, bättre kandidat som kunde använda den.
Edwards, vilka är kriterierna för en akut levertransplantation?
Akut leversvikt, trombos i portalvenen, och okontrollerade blödningar.
Exakt.
Jag minns inga studier där det har lyckats.
- Därför gör vi det inte. - Jag håller inte med.
Jag beklagar, men...
- Men vadå? - Han är inte din patient.
Mina händer är inuti hans kropp. Det gör honom
lika mycket min patient som din eller dr Hunts.
Men det är ändå mitt beslut.
Vi har tre sjukhusläkare och en ST-läkare.
- Vi måste diskutera alternativen. - Nej.
- Varför inte? - För att vi också har
chefen för allmänkirurgi här, dr Webber. Jag har högre rang än du.
Självklart.
Och jag säger nej.
Vi gör ingen transplantation, och nu är det färdigpratat.
Kan vi stoppa hans retrohepatiska blödning?
Jag kan försöka.
Om det inte fungerar så får intensiven ta över.
Om du inte är ombord, så var vänlig och gå.
Medelstora klämmor. En till.
En till!
Det här funkar inte. Klämmorna håller inte.
- Jag hoppas att det var värt det. - Vad?
Det som den här killen gjorde på gatan mitt i natten.
Hon kanske inte hade något val.
"Hon"?
Gail. Vi leker fortfarande.
Hon har kanske ont om pengar, och tar ett extrajobb.
Deras far lämnade oss för kriget, och jag kunde inte säga nej
när pojkarna ville åka på ett vetenskapsläger på museet.
Eller så har hon ett kvällsskift i receptionen på ett hotell.
Det är inte hela natten, men ganska sent.
- Hur mycket mer? - Lite mer visualisering.
Flytta levern framåt, tack.
Okej.
- Det här funkar inte. - Ge mig en minut.
Vänta lite.
- Varför är du inte med? - Ursäkta?
I leken. Gör en person av den okände.
- Jag är inte så bra på det. - Du kan nog tänka på någon.
Jag behöver inte det. Jag har opererat hundratals okända
när jag var i armén och jag klarade mig bra.
Skitsnack.
Gigantiskt mycket skitsnack.
- Vadå? - När vi hade en okänd på bordet,
så bad du först någon att hitta patientens bricka.
Jag kanske inte ville göra allt pappersarbete.
- Var fan är förbandet? - Be snällt, så kommer nån ned det.
Jag gjorde det. Ska jag behöva be två gånger?
Pappa skulle säga en sån sak. Herregud! Du har blivit pappa.
Det skulle vem som helst säga.
Du har hans näsa och haka och hans orimligt höga förväntningar
på alla omkring dig... som ingen nånsin kan leva upp till,
men inte hans skägg. Hans skägg var fint.
- Ditt är sorgligt. - Mitt skägg är okej.
Jag rakade mig i morse... Varför förklarar jag det för dig?
Du kan sluta.
Jag behöver det avsnörande förbandet.
Skit i det. Jag når inte. Nu öppnar jag bröstet.
- Sax. - Va? Varför?
Total hepatisk vaskulär isolering.
Vi ska helt strypa blodtillförseln till levern,
hitta blödningen, och laga den.
Det är smart. Det ger oss kontroll över hjärtsäcken.
Att skära honom från ena sida till den andra är vårdslöst.
Ta kontroll över nedre hålvenen ovanför och under levern
- från snittet vi redan har gjort. - Det är vad läroböckerna skulle säga,
men traumakirurger vet att det inte funkar utan en sternotomi.
Edwards, du tar det.
- Såg. - Det måste inte vara snyggt, bara snabbt.
Vi tävlar mot klockan. Jag vill veta vad som är så kul
när min patient kämpar för livet.
"Traumakirurgi är snabb och en tävling mot klockan."
Om det är en tävling så förlorar du för du syr som en slö sköldpadda.
Jag vill att stygnen håller.
Och dina stora tjocka händer sinkar dig?
Måste de specialbeställa handskar till dig?
Jag försöker utbilda.
Du har aldrig undervisat elever, så du fattar inte.
Jag fattar visst.
Du vet inte vad du ska göra med patienten.
Har jag rätt?
- Varför slutar du? - Jag vet inte om det funkar.
Han blöder fortfarande.
Jag ville sluta, men du ville isolera levern.
- Jag vet, men... - Gör det då.
- Vad är fel? - Ingenting.
- Sluta! - Jag gör inget.
Jag gillar inte din min. Mamma gör den också.
- Du borde ringa mamma oftare. - Kan du gå?
Du tog med mig hit.
Det gör du bara när du har skuldkänslor.
Varför känner du skuld, I-or?
- Jag jobbar. - Är det Nathan?
Du skäms för att du har varit snäll mot honom.
- Nej. - Det är okej.
Jag menar... Det är inte okej. Han var otrogen mot din lillasyster...
- Jag känner ingen skuld alls. - För en gångs skull.
Men något är fel.
Vad är det, då?
- Funkar det inte med nya hustrun? - Jag har pratat färdigt med dig.
Du ska väl inte strypa nån igen?
Kan du hålla käften? Håll käften!
Hunt!
Sugen är full. Byt den, tack.
- Tydligen. - Hon är problemet.
Nej.
Vad hände?
- En affär? - Nej, vi är bara vänner.
Okej...
- Jag gillar henne. - Så bra, då.
Du borde ha gift dig med henne.
- då hade du haft ungar. - Jag ville inte gifta mig med henne.
Jag ville... jag försöker rädda ett liv.
- Vem fan är han egentligen? - Vad spelar det för roll?
För jag kan se hans lever, eller vad som är kvar av den.
Du har verkligen varit kaxig.
Du vill äga operationssalen,
du slösar på sjukhusets resurser och personal.
Det är inte slöseri om vi räddar patienten.
Varför lägger du inte av?
Du vet vart det leder.
För att man aldrig slutar.
Man slutar inte förrän man har svaret.
Man slutar inte förrän man har räddat dem
eller när man upptäcker att...
...de är döda.
Owen.
Den här killen är inte jag.
- Trycket minskar. - Jag vet.
Surgicel.
- Tio enheter kryo. - Han har blåmärken på nacke och ansikte.
Vi packar honom och tar upp honom.
- Jag saknar dig. - Nej.
Sluta. Du måste fokusera.
Du vet vad du måste göra.
- DeBakey-klämma. - Vad gör du?
Edwards, ring UNOS.
Skicka all information om patienten.
- Ursäkta? - Va?
Gå nu!
- Owen. - Webber har rätt.
Transplantering är enda sättet att rädda patienten.
Jag tar bort levern. Den gör honom sämre.
- Sax. - Klipp inte!
Bäcken.
Klämmor, tack.
- Vi beslöt att inte transplantera. - Nej, du gjorde det.
Och vi skulle aldrig ta ut hela levern.
Hur fan ska patienten överleva utan lever?
Hans lever funkade inte. Att ta bort den och vänta på ett ny gör ingen skillnad.
- Vi vet inte om det finns nån lever. - Nej, men vi gör en portosystemisk shunt
för att leda runt blodflödet. Det ger oss en timme eller så.
Gail är ganska tuff, va?
Gail är stentuff. Hon är på benen 16 timmar om dagen.
Hon gav inte ens upp när smärtan i ryggen
höll henne vaken om nätterna.
Jag trodde att det var min madrass.
Den var nog 15 år gammal,
så jag ersatte den, men det hjälpte inte.
Hennes handväska skramlar
för att hon bär runt på en burk smärtstillande överallt.
Det blöder.
När du sa en timme, menade du 1,5 minut?
- Två enheter till. - UNOS har all information.
Ville de sätta honom på listan?
Han är 1A och är en enkel matchning, så håll tummarna.
Det är blod i endotrakealtuben och näsborrarna.
Kolla koaguleringen och d-dimer!
Labbteknikern påpekade att hans blodplättar stelnar, så jag tror...
Edwards, du hade rätt. Han har DIK. Vi går in igen.
- Nej, det är inte vad... - Azygosvenen blöder.
- Det är inte möjligt. Jag stängde den. - Den blöder igen.
Det kommer nog från njurartären.
Jag kanske kan komma åt den. Jag har en bättre vinkel.
Det verkar vara nåt annat på tok. Det är blod i urinen också.
- Och nacken har blåmärken. - De kan inte höra dig.
Om du vill att de verkligen ska höra, så måste du tala högre.
Jag har den. Den är liten, men definitivt en venös blödning.
- Verkligen? Är det azygos? - Ja.
- Ge mig sutur. - Jag har den.
- Litar du inte på mig? - Nej.
- Jag gjorde det bästa för patienten. - Du blev knäpp.
Vävnaden faller isär i mina händer.
Vi klämmer ihop den och sedan säkrar vi med en knut.
- Flytta på händerna. - Dr Hunt.
- En sekund, Edwards! - Säg till honom! Du vet vad det är.
Jag tror inte att patienten försämras på grund av DIK.
Vi läste om det i månader.
- Du vet. Det är... - Det är hans blodplättar.
Vi ger honom mer.
Nej, patienten har fel på blodplättarna.
Det finns ett schyst labprov
som visar att blodplättarna inte klumpar sig.
Labbet har redan gjort onormala fynd. De kan bekräfta det med ett blodprov.
Okej, bra.
Kom hit med sugen nu, så att jag ser vad jag gör. Helvete!
Den är för spröd. Vi tar honom till intensiven
tills vi kommer på en permanent lösning.
Det kommer inte att funka.
Enligt kapitel 21 i Hemostas och trombos...
Hemostas och trombos.
Om vi avslutar nu så kommer hans tillstånd att försämras.
Ge honom vätekarbonat.
Du vet vad syster Paula skulle säga.
Han kan inte ta mer.
Hon skulle skrika: "Om du har något att säga"...
- Jag tror att han kan det. Jag tror... - ... "så sjung ut."
Du kommer att döda patienten.
Okej, sluta! Lyssna nu!
Är det nåt du vill säga?
Att laga azygos kommer inte att stoppa blödningen.
Ni kan honom till intensiven men han kommer att försämras.
Patienten har en autoimmun sjukdom,
idiopatisk trombocytopen purpura.
- ITP är extremt ovanligt. - Enligt en studie i Ko...
- Kuwait. - Kuwait,
så finns det 125 fall per miljon människor och år.
Det är vanligare än vi tror.
Edwards, kroppen stänger ner på grund av traumat.
- Prata snabbt. - Det är för att trauma är det enda du ser,
för trauma är allt du normalt ser.
Jag ser en kropp som angriper sig själv från insidan.
Varje gång vi ger honom blod så förtär kroppen blodplättarna.
Det är som att fylla en hink med ett hål i.
För att stoppa det måste vi ge honom steroider. Mycket och snabbt.
- Han har ingen lever. - Tack vare dig.
Om vi ger honom steroider utan att de bryts ner
- så kan det bli giftigt. - Innan du säger hur riskfyllt det är,
vill jag säga att vi inte har tid. Lyssna på mig. Jag kan det här.
Vore det jag, skulle jag ta risken. Jag skulle vilja överleva.
Ja.
Hur vet du allt det här?
När man är fast i en säng under hela barndomen,
så blir man besatt av det som orsakade det.
Jag läser... massor.
Bra gjort, Edwards.
Tack så mycket.
Skicka upp ett blodprov och ge honom ett gram prednisolon.
Det här är långsökt.
Det borde väl du och Webber gilla.
Och vi behöver mer blodplättar.
Dr Grey, vi kanske har en identifiering.
En kvinna vars man jobbar sent,
och som aldrig kom hem. Hon såg på nyheterna.
Kom in.
Han har hjärtflimmer.
Det här gör riktigt ont.
Det är inte normalt, va?
Det är inte bara min rygg.
Jag har knappt någon puls.
- Ge 300 amiodaron. - Gav vi steroiderna?
Det spelar ingen roll. Det är levern, eller avsaknaden av den.
Förbered defibrillatorn.
Vi har fortfarande tid. Gå och identifiera honom.
Nånting är fel...
...mycket fel.
- Hjärtstopp! - Jag inleder hjärtmassage.
- Inre paddlar! - Saltlösning! Ladda till 20.
Undan!
- Ingen skillnad. - Ge adrenalin. Ladda till 30.
Undan!
Jävlar! Ge mer adrenalin.
Det är han.
Hustrun bekräftade hans identitet.
- Vad heter han? - Carl. Carl Henley.
Är vi klara med Gail? Är Gail Carl nu?
- Finns det barn? - En pojke och en flicka.
De är med henne nere i receptionen.
AKUTMOTTAGNING
Ladda till 50!
Undan!
Ingen puls.
- Shunten pressar hjärtat för hårt. - Levern har varit ute i 20 minuter.
Shunten skickar förbi allt i minst en timme till.
Sen då? Vi har ingen donator.
Dessutom har Carl troligen ITP.
Hur skulle jag kunna veta det? Edwards kom på det.
Håll Edwards utanför.
I varje steg så tog du och Webber över.
- Grey, vad är ditt problem? - Mitt problem?
Ända sen jag kom hit
har du varit negativ och nobbat varje förslag.
Vad tror du att jag gör nu, masserar hjärtat för motionens skull?
- Du har gjort det länge. Ska jag ta över? - Nej! Kör igen på 50.
Okej. Undan!
Jag har gjort allt för att Carl ska överleva.
Det är ett mirakel att han lever med tanke på hur han mådde när han kom in.
När lärde jag dig att inte ta risker?
- Du lärde mig att inte orsaka skada. - Så länge som Gail är på bordet...
Carl! Han heter Carl.
Var är min mamma?
Hon är med läkarna, älskling.
Är pappa med dem?
Vi väntar på att mamma kommer tillbaka.
- Någon borde tala med familjen. - Vi är mitt i en återupplivning.
Någon måste berätta vad som händer
och förbereda dem på vad som kommer att hända.
- Vi har hjärtslag! - Håller det i sig?
Det är svagt, men det duger. Vi stänger honom och tar honom till intensiven.
- Utan lever. - Det är vårt enda hopp.
Det är tid att kompromissa, för oss alla.
Hej!
Var är pappa? Är han här?
Minns du att pappa körde...
- ...i bilen? - Ja, kommer han snart?
Nej, han var med om en olycka.
Blev han skadad?
Ja, det blev han.
Ska läkarna laga honom? Ska han opereras?
- Han har hypercalcemi. - En ampull vätekarbonat!
- Hur är hans genomsnittstryck? - Knappt 50.
Nej, de kan inte laga honom.
Då borde du gå in och laga honom.
- Zola... - Du lagar alla.
Zola, jag kan inte laga honom.
Varför?
Jag kan inte laga honom...
...för att...
...för att ingen kan laga honom...
...för att han är död, Zola.
Pappa dog.
Du hittade inte på Gail.
Man hittar på det man behöver.
Allt som kan hjälpa. En gammal patient.
"Någon god."
Det är okej, min son.
Du var bara tio år. Du kunde inte göra något.
Min mamma... hon avskydde läkare.
Det var iallafall vad hon sa.
Hon ville nog inte oroa oss.
Vi trodde att allt var bra.
Vacuumbandage, tack.
Hon undervisade musik varje dag,
tjatade på oss om hemläxor och lagade middag.
Vi växte upp med ljudet av den där förbannade cellon, varje dag.
Hon spelade i timmar...
Bach.
Vivaldi.
Elgar.
Hon stängde sovrumsdörren...
...och sa att vi inte fick knacka
om inte någon blödde eller något brann.
Jag avskydde det...
...det enformiga ljudet av klassisk musik...
...tills det slutade en dag.
Huset var tyst.
Jag saknade det.
Då förstod jag att något var fel.
Vad var det för fel?
Du är läkare, säg du.
46-årig kvinna, ryggont, plötslig viktminskning, trötthet...
Benmärgscancer?
Bröstcancer?
Eller... Fanns det tecken på gulsot?
Bra fråga. Ja, det fanns det.
Var det gallstenar?
Fastnade en i gallgången?
Nej.
Det var inte hepatit, väl?
Det var cancer i bukspottskörteln. Grad tre eller fyra.
Hon fick sex månader att leva.
Vi är nog klara om du behöver...
Det går bra.
Vi måste bara avsluta stängningen.
Vi tre kan ta det.
Vänta.
- Vi avbryter stängningen. - Du har tjatat om att stänga i timmar.
Men nu vill jag att vi fortsätter. Jag tror att vi kan rädda honom.
Meredith, vi har testat allt.
Vi har inte testat levertransplantation.
- Men vi har ingen donator. - Vi har en lever här. Bokhee.
Högra loben är totalförstörd.
Vi gör en partiell transplantation.
Skit i högra loben, vi lagar den vänstra.
och transplanterar återstående kärl.
Vi kunde inte reparera den inuti hans kropp. Hur gör vi det utanför?
Den största skadan var bakom levern. Vi nådde den inte. Nu når vi allt.
Vi har gjort levertransplantationer i tumörfall, men vid trauma...?
Det är riskfyllt. Jag har aldrig sett det.
För att folk ger upp. Be en bön.
Ave Maria. Din tur.
Bra. Webber och jag går till det bordet.
Jag behöver en sköterska och sköljning.
Edwards, du och Hunt förbereder inför anastomosen. Vi måste jobba fort.
Snygg räddning, Grey.
Jag borde ha tänkt på det tidigare.
Jag tar honom till intensiven och sedan informerar jag familjen.
Jag kan informera familjen. Tack, Edwards.
Tack.
Då kör vi. Tack så mycket.
Förlåt... för saker som jag sa.
Det är okej.
Nej, det är det inte. Du hade rätt.
Jag var trött, men jag måste lära mig att bortse från det.
Det gjorde du.
Gör du alltid det där med din mor?
Inte förut.
På den tiden...
Jag tränades att avpersonifiera patienten.
Vävnad var vävnad, ansikten var täckta
och blod var ett söligt golv.
Vi skulle vara fokuserade.
Våra händer var inuti dockor.
Vad ändrades?
En eftermiddag i operationssalen förlorade vi en patient.
Jag gick för att informera familjen,
du vet, berätta den hemska nyheten.
Jag var avtrubbad.
Jag såg dem gråta och hålla om varann, och...
...det påverkade mig... inte alls.
Patienten dog av samma sak som min mor dog av...
...och jag var som en robot.
Efter det...
...började jag ändra på reglerna...
...det gjorde mig till en bättre kirurg.
Vi har alla nått det läget av utmattning...
...läget då man inte förstår något längre.
Nu har du räddat henne...
...kanske 1 000 gånger.
Jag antar det.
Godnatt, Meredith.
Godnatt.
Din kropp gör ont, hjärnan är dimmig,
och man känner sig fast i en tunnel...
...och allt man vill ha är en säng.
Så... hur håller man sig uppe?
Varför ger man inte bara upp?
Ibland är det lätt.
Ibland leker man lekar i tankarna.
Man hittar på nån...
...nån god.
Hej!
Förlåt. Jag trodde att ingen var här.
Vad man än behöver...
Ingen fara, kom in.
...för att gå vidare.